PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
ČCHA JU-RI
Copak vám to tu patří?
Přestaňte plakat.
Nemůžu spát.
Nebrečte a představte se,
když jste tu nová.
Je vyděšená a bojí se.
Nedává vám to smysl a hrozně se bojíte, že?
A navíc si myslí, že je to hrozně nefér.
Je tak mladá.
Asi nečekala, že se stane duchem před 40.
Ten pocit znám.
Cítíte křivdu a strach.
Pláčete a jste smutná.
Je to tak?
Můj manžel jen pláče.
Co budu dělat?
A co moje ubohá matka?
Smrt jsem považovala jen za odchod z tohoto života poté,
co maximálně využiji čas daný od boha.
PAK HJE-DŽIN
Hje-džin.
Promiň.
Moje dcero...
Moje ubohá dcero.
ČONG KWI-SUN
Měla bys být v nemocnici.
Jsi nemocná. Musíš zůstat v nemocnici.
Moje děťátko.
Ale po smrti jsem si uvědomila jedno.
Můj život nebyl vždycky jen a jen můj.
6. DÍL: I TVÁŘÍ V TVÁŘ SMRTI JE U MĚ RODINA NA PRVNÍM MÍSTĚ
To je prostě absurdní.
- Já vím. - Jsem v tom dobrá.
Pak bys to měla udělat.
Sňatek z rozumu. Rozhodla ses?
Vážně?
- Je to nutné? - Asi se ti to nelíbí.
- Sňatek z rozumu? - To je legrační.
Vítej.
Co tě sem přivádí, Min-džong?
No...
Sodžu. Vlastně ne. Dám si pivo.
Dobře.
Pivo je moc kalorické.
Jasně.
Jdeme.
So-u, líbilo se ti to?
- Ano. - Byla to legrace.
Tudy.
Najíme se později.
Jdeme domů.
Je So-u opravdu tak divná?
Zajímalo mě, jestli se od Ha-džuna tak liší.
Nic se neděje. Myslím, že to neví.
Nikdy by ji nenapadlo, že jsem obživla.
Hjon-džong, půjdu.
Nedávej jí více než dvě.
Jsou si neuvěřitelně
podobné.
Jak je možné, že vypadají úplně stejně?
No...
Min-džong, co jsi...
Podívej.
Jsou sice jinak velké,
ale jinak vypadají úplně stejně.
Ani to nejsou dvojčata.
Aha, krevety.
Ty myslíš krevety.
Správně.
Nám asi připadají stejné.
Ale při bližším pohledu mezi nimi budou rozdíly.
Ano, krevety.
Tolik vám...
na So-u záleží?
Jistě. Je kouzelná
a sladká.
Tak...
můžete být So-unina máma.
Je opilá, že?
Ano. Přebrala.
Co se...
stalo?
Jahody jí nedávejte. To je v pořádku.
Ale jsou moc dobré.
- V pořádku. - Paní Čonová,
So-u nemůže jahody.
Je na jahody alergická.
- Nesmí je jíst. - Ona je alergická?
Omlouvám se, to jsem nevěděla.
Tys mě uhodil?
Ne.
Cože? Co to máš s obličejem?
Ty nevíš?
Já?
Ne, nevím.
Včera jsem spal tady.
Cos dělala? Co se stalo?
Nepamatuji se.
Cože?
Jsi v pořádku? Nebolí to?
Co je to za zápach?
Ty jsi pila?
To mě rozčiluje.
Podívej se svůj obličej.
Co se stalo včera v noci?
To tě nemusí zajímat.
Jen mi teče krev z nosu. Nic to není.
Jak to, že to nic není?
Mé Hjon-džong teče krev z nosu!
Ty jeden.
Takže protivník už není naživu!
Teď se udřu k smrti, než splatím
odškodnění.
Zvyk je železná košile. Ty tvoje bitky.
Hele.
Koupila jsem to.
Přesně. Koupilas to.
To je neobvyklé.
A ona odešla po svých?
Ano.
Měla jsem ji dorazit.
Ha-džune, zavři oči.
Dobře.
Ha-džune, otevři oči.
Bitky?
To kvůli tobě nemůžu přestat.
Musí to bolet, a to pořádně!
Ha-džune, už můžeš otevřít oči.
Jdeme do školky.
Tatínek je v pořádku. Nebude plakat.
Jdeme.
To bolí.
Bože.
Bože můj.
Ty mizerný bastarde.
Na co koukáš, co?
- Hej! - Ty jsi takový kretén!
- Jak se opovažuješ? - Ty jeden...
Vzal sis i obětiny!
Musíš být ke všem stejně spravedlivý!
Co Ju-ri řekla, že je člověkem?
Kreténe. Bastarde.
Nazvala ho vším možným na světě.
- Takhle to nejde! - Bastard!
- Jsi hnusný grázl! - Mizerný bastard!
- Ty hnusný... - Měl bys zemřít!
- Nebuď takový! - To je kretén!
- K čertu s tebou! - Jsi nejhorší!
- Mizerný grázle! - Nejsi k ničemu!
Jestli ho budou tak provokovat, stihne je trest.
- Hajzle... - Cože?
- Bože můj! - Ne!
Můj bože.
Nadávky jim nepomůžou, aby se stali lidmi.
Mi-dža.
Ano, pane.
Hledal jste mě?
Jestli přijde paní Mi-dongová, zdržte ji.
Bože.
Cože?
Chcete se se mnou prát?
Co je to?
Slyšíš duchy zpívat? Tu píseň rozzlobených duchů?
To je hudba duchů, kteří odhodí své okovy!
Tlukot tvého srdce zní jako bubny.
Přijde zítřek a já se stanu člověkem.
Slyšíš duchy zpívat? Tu píseň rozzlobených duchů?
To je hudba duchů, kteří odhodí své okovy!
Tlukot tvého srdce zní jako bubny.
Přijde zítřek a já se stanu člověkem.
Co si myslíte, že děláte?
To je boj.
- Boj! - Boj!
- Co? - Článek 1, odstavec 1 Ústavy.
Svět duchů je demokratické zřízení.
Duchům náleží svrchovanost.
- Duchům. - Duchům.
A všichni duchové jsou si rovni.
Ale vás zajímá jen Ju-ri.
- Jen Ju-ri. - Jen Ju-ri.
Chce říct, že jí nadržujete.
- Cože? - Nadržujete.
To znamená...
Ale nic.
Na tom nesejde.
Nechápu, že se člověkem stala jen Ju-ri!
Tohle už nesneseme.
Rozhodli jsme se protestovat.
- Je to protest. - Je to protest.
Protest, to tak.
Přišli jste o rozum a prokleli bohy.
Asi se nemůžete dočkat, až půjdete nahoru.
- Kde mám své zvonky? - Bože.
Kam se poděly?
Nemějte obavy.
Ona nás nahoru poslat nemůže.
- Cože? - Opravdu?
- Věděl jsem to. - Dělejte.
- Do toho. - Ksakru.
Vy...
Kolik jsem toho vypila?
Mám okno.
Tolik vám...
na So-u záleží?
Jistě. Je kouzelná
a sladká.
Tak...
můžete být...
Určitě jsem něco řekla.
Ale co, proboha?
Ahoj, So-u.
Jak ti dnes je?
No... Dobře.
Mimochodem, tvůj nos...
Ráno jsem spadla z postele.
Aha.
No... Jdeme.
Měli bychom jít.
Pojď.
Asi někam jdete.
Ano.
Co se těm třem stalo?
Praly se nebo co?
Ne, drží spolu.
- Cože? - Cože?
Všechny mají stejnou náplast.
Máš postřeh.
Myslím, že se něco děje.
- Ahoj, So-u. - Dobrý den.
Zuj se.
Dobře.
Jdeme.
Můžete se také zout?
- Dobrý den. - Dobrý den.
Dobrý den.
Ha-džune, rozluč se s maminkou.
- Ahoj. - Ahoj později.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj.
Jdeme.
Jsi tak těžká.
Hjon-džong.
Jdeme na kávu.
Budeme probírat školku
a problémy dětí.
Mám dost svých problémů.
Nemám čas na takové diskuze.
Aha, dobře.
Jestli máte čas,
co takhle probrat vlastní problémy?
Jdeme, Min-džong.
Dobře.
Už to dál nesnesu.
Nech to být.
Nech mě. Jdu domů.
Opravdu?
Jsou tak zvláštní.
Jaké problémy může mít pětileté dítě?
To dospělí vytvářejí problémy, ne?
Souhlasím. To dospělí vytvářejí problémy.
Děti, které mají problémy, jsou divné
a začínají mluvit pozdě.
Tak jsem to nemyslela.
Vlastně o nic nejde,
ale dospělí to považují za problémy.
Aha.
Mimochodem, udělala jsem včera nějakou chybu?
Vím jen, že jsem byla u vás v restauraci.
Ne. Najedla ses a odešla.
- Ach, no... - Proč?
Nic. Ptala jsem se jen tak.
Věděla jsem to. Nikam jsme se nedostali.
Byla paní Mi-dongová na nás vždycky tak krutá?
Podívejte, co jste udělali. Je to všechno vaše chyba.
Tohle jsme netušili.
Souhlasili jste. Tak neobviňujte nás.
Je tady tak narváno.
Musím jít dnes zkontrolovat svého vnuka. Co budu dělat?
Jde na soutěž talentů.
I KANG-HO
- Vítejte. - Dobrý den.
- Dobrý den, pojďte dál. - Dobrý den.
DĚTSKÉ TALENTY
Podívejte na ty kresby.
To namalovaly děti.
TŘÍDA SLUNÍČKO
Podívejte na tohle.
Co je to?
Jak bylo to jméno?
Picasso. Vypadá to jako od Picassa.
Podívejte na tu kombinaci barev.
Je v tom hloubka.
Myslím, že to dítě je génius.
ČCHO SO-U, TŘÍDA SLUNÍČKO
Pozor, prosím.
- Ano. - Ano.
Když vás cizí člověk láká na pamlsek, abyste šli s ním,
co řeknete?
- Ne, nechci. - Ne, nechci.
- Pomozte mi. - Pomozte mi.
Co když se vás pokusí odvést?
- Ne, nechci. - Ne, nechci.
- Pomozte mi. - Pomozte mi.
Dobře. Řekněme, že tento pán je zlý muž.
Zkusíte si, co jste se naučili?
- Ano. - Ano.
Co je to?
Vy už máte oběd hotový?
Ano.
Víte co, paní Kimová?
Všichni slavní malíři v dětství malovali takto.
ČCHO SO-U, TŘÍDA SLUNÍČKO
Není génius?
HJON-DŽONG
Pojď se mnou. Hned.
Ne, nechci.
Pomozte mi.
Dobře. Velký potlesk.
Tak je to správně.
Dobře. So-u, chceš si to zkusit?
PROGRAM PREVENCE ÚNOSU
Pojď sem. Pojď se mnou.
Pane, vy se nemáte usmívat.
Ano, dobře.
Pojď. Pojď se mnou.
Dobře.
So-u, tohle nemáš dělat.
Musíš říct ne.
Ne.
Kam jdeš?
- So-u. - Paní.
Můžete zůstat tady. Dojdu pro ni.
Pojď sem, děvče.
Pojď sem. Hned.
No tak.
Pojď sem.
So-u, co tady děláš?
- Půjdeme za kamarády. - Hodná.
Dobře.
PROGRAM PREVENCE ÚNOSU
To je divné.
Ona je divná.
Kde je tatínek?
Tatínek? Proč se ptáš?
Nebere mi telefon.
Kam šel?
Není malý.
Asi si šel něco zařídit.
Bože.
Zjištěn podezřelý pohyb.
Okamžitě přijď domů.
JON-DŽI
To je pro mě?
Dobře.
Jsi šikulka. Dobře.
Vždyť ti to říkám.
Budu dědeček.
Jistěže starší dcera. Kdo jiný?
Kam budeš ještě volat?
Být dědečkem není nic ke chlubení.
Samozřejmě že je.
Víš, proč nešel na třídní sraz?
- Proč? - Proč nešel, matko?
Všichni ukazují fotky vnoučat.
On se zatím žádným pochlubit nemůže.
Jen jim závidí.
Proč by si prohlížel fotky cizích vnoučat?
No dobře.
Brzy tě pozvu na panáka.
Dočkej času.
Jon-dži, přines mi jahody.
Jon-dži, proč je jíš?
Jsou pro tvou sestru.
Běž pomoct mámě.
Ju-ri, ty musíš jen porodit.
O tvé dítě se postarám.
- Opravdu? - Jistě.
To jsi měl dělat, když jsme vychovávali naše děti.
Musel jsem živit rodinu.
A moje vnouče není jako moje dítě.
Stejně se ale jako dědeček
o všechno postarám, ano?
- Otče. - Prosím?
- Můžu si to nahrát? - Jistě.
O všechno se jako dědeček postarám, ano?
Proč bych vychovávala tvoje dítě?
Má pravdu.
Bojí se,
že se znovu pokusíš vzít si život.
Potřebuješ So-u.
Jinak nepřežiješ.
Dobře.
Teď si budeme hrát s tímto.
Pojď sem.
Pomalu.
Ještě jednou.
So-u je tak kouzelná!
Je jako moje dcera, když byla malá.
Tohle dáme sem.
Stáhni to.
Takhle. Výborně.
Proč ses dnes tak vyparádil?
Měl jsem si vzít oblek.
Oblek ano, ale nemusel ses tak strojit.
Disciplinární komisi obměkčíš,
když budeš vypadat zuboženě.
Kdyby to tak fungovalo, k čemu by byla vězení?
Vždycky vypadáš tak ošuntěle.
Měl sis obléct to samé.
Doktore Čcho.
Doktor Čang vás dnes hledal.
Opravdu?
Jednou ho navštívím.
ŘEDITEL PAK HJON-SU
Půjde k psychiatrovi a nechá se léčit.
Základem práce chirurga je operovat.
Nepotřebujeme lékaře, který neoperuje.
Dejte mu prosím ještě čas.
Doktor Čcho byl náš nejlepší hrudní chirurg.
Po léčbě se dá rychle dohromady.
To už mě nezajímá.
Podřídíme se rozhodnutí
disciplinární komise.
- Řediteli Paku. - Já chápu
váš postoj.
Vím,
že to pro něj mohlo být trauma.
Ale chirurg, který neoperuje, je nepřijatelný.
Cítil bych se stejně.
Proč Ju-ri dostala práci ve školce?
Včera tam byla s Min-džong.
S Hjon-džong nás málem ranila mrtvice.
Právě obživla, ale proč tam musí pracovat?
Co to s ní je?
Opravdu jsi psychiatr?
Sekni s tím, troubo.
Co jsi to řekl?
Dobrý den, dr. Čangu.
ČANG JE TAK OTRAVNÝ
Vy počkejte venku.
Ano, pane.
Pusťte mě, prosím.
Musím projít.
Děkuji.
Odteď jsem to chtěl dát do pořádku.
To byl jen vtip.
No...
Myslím...
Poslední dobou jsem mimo.
Neumíte si představit, co se teď v mém životě děje.
Vyberte si jedno, nebo druhé.
K tomu před pěti lety.
Obviňte mě, aby vyhodili mě.
Nebo pokračujte a nechte se vyhodit.
Jinak se vám neuleví.
Proč to znovu vytahujete?
Proč?
Proč jste mi to udělal?
Co teď mám dělat?
Co se ode mě očekává?
Budu se léčit.
Zvládnu to.
Postarejte se o něj.
- Ano, pane. - Vy ne!
Dobře.
Promiňte.
On vás rozhodně léčit nebude.
Před disciplinární komisí se chovejte slušně.
Co vaše vlasy?
Musíte vypadat zuboženě.
Proč to děláte?
- Říkal jsem to. - Co?
- Dobré. - Mlč.
To je šílené.
Naprosto šílené.
Kdo rozhazuje peníze po ulicích?
Je to 50 000 wonů.
Všechno jsou to peníze.
Padesátitisícové bankovky.
Úžasné.
Všechno jsou to peníze.
Peníze!
Min-džong.
Tady jste.
Chtěla bych se vrátit do práce.
- Vrátit se do práce? - Ano.
Ne do této nemocnice. Chci jinam.
S tím vám asi mohu pomoci.
Ale nemáte moc malé dítě?
Nebude to vadit?
Ne, ani v nejmenším.
Pracuje tady váš muž.
Tady by to bylo snazší, ne?
Chápu.
Kvůli jeho přestupku?
Rozumím. Mohli by ho vyhodit.
To se dnes dozvíme.
Dnes se má sejít disciplinární komise.
Vy jste to nevěděla?
Kde je ta O Min-džong, která se kvůli němu všeho vzdala?
Nevím. Možná je mrtvá.
Asi jste se pohádali.
Hádky mezi manželi jsou jen hádky.
Nebudete se přece rozvádět.
Ano. Budu se rozvádět.
Ještě jednou. Jedna, dva a tři.
- Paní Mi-dongová! - Paní Mi-dongová!
Ne. Vzdejte to.
Udělali jsme něco, co jsme neměli.
Všichni jsme jí nadávali.
Ale proč nás potrestali a Ju-ri odměnili?
Musíme tady zůstat, než někdo přijde?
PRŮKAZ STUDENTA ČANG JONG-SIM
- Bože. - Co?
Co se stalo? Je někdo venku?
Ano. Jsme venku.
Talisman upadl.
Udělejte pro nás něco.
Co? Musíme?
- Dobře. - Jdu na to.
- Ksakru. - Nejde to.
Krucinál.
Počkejte. Někoho přivedeme.
- Jdeme. - Dobře.
Počkejte. Hned jsme zpátky.
Pane Ma. Promiňte.
Tati, to na něj nefunguje.
Co paní Mi-dongová?
Mohla by nás znovu uvěznit.
Jasně.
Hej, So-u.
Příště si zase spolu pohrajeme.
Pořádně jez.
Ahoj.
Mámě se to nebude líbit, jestli to zjistí.
Co tady zase dělají?
Pokud nám nepomůžete, zůstaneme nalepení na vaši dceru.
To je k nevíře.
Pořád si nejsem jistý.
I duchové mají morálku.
Jedině takhle vylákáme Ju-ri ven.
Asi máš pravdu.
Dobře. Postarej se o to.
Tati, není čas cítit se provinile.
Musíme přežít.
Takže...
Hej!
Pojďte sem.
Jak se opovažujete tohle dělat dítěti?
Vypadněte odsud.
- Zmizte. - Odejděte daleko.
Vypadněte a už se nevracejte.
Proč?
Myslela jste, že chceme ublížit vaší dceři?
Byli jsme pod tlakem, ale za co nás máte?
Vypadalo to tak.
Mně jste také vyhrožovali, tak se nedivte.
K čemu to je, že se známe pět let?
- Pořád nám nedůvěřujete. - Přesně.
Fajn, omlouvám se.
Proto jsem tady.
Co to je?
Takhle to vypadá, když se paní Mi-dongová rozzlobí?
Co jste bohům řekli?
To nemohu opakovat.
A udělali jsme to jako skupina.
Prosím o odpuštění za ty ignorantské duchy.
Přísně jsem je potrestala, mějte s nimi slitování.
Mám ty idioty poslat nahoru?
Beru to zpátky. Prosím o slitování.
Nemáte strach, že vás povolají bez varování?
O to jsem usilovala,
ale vy tu chcete zůstat jako duchové, že?
- Samozřejmě, že chceme. - Museli jsme to zkusit.
Můžeme obživnout, když se vrátíme na svá místa.
A myslím, že to zvládnu.
Vy jste si vzala život.
Nemohu získat své místo zpět.
Bohové to dobře ví.
Dobře.
Můžete pro nás
tedy něco udělat?
- Skvělý nápad. - Prokažte nám laskavost.
Fajn. Co chcete, abych udělala?
Řekněte mému synovi, aby vyměnil portrét vedle mé urny.
Je z doby, kdy jsem se vdávala.
- Je starý. - Také chci vyměnit portrét.
Chtěl bych ten z předchozího angažmá.
Nový dres mě štve. Vůbec mi nesedí.
- Doručte účetnictví mojí mámě. - Chci v kolumbáriu novou hudbu.
Ta stará mi už leze na nervy.
- Chci alkohol! - Smažené kuře!
Přestaňte!
Svých 49 dnů mám strávit posluhou?
To je šílené. To nemůžu.
- Počkejte! - Kam jdete?
Zrovna vy
nám to nemůžete udělat.
Nikdo to nechápe lépe než vy.
Jste naše jediná naděje.
Víte, jak se cítíme.
Ne, zlatíčko.
Co mám dělat?
Jong-e.
Ale ne. Nevím, co mám dělat.
Co mám udělat?
FIREMNÍ POLITIKA ZAPŘÍČINILA SMRT NADĚJNÉ MLADÉ DÍVKY
DOVOLENÁ OTEVŘENO ZA 3 DNY
Nechte to být. Každý duch něčeho lituje,
ale asi jste na to už zapomněla.
Jsem zklamaný.
Zranila jste mě.
Kdo říká, že jsem zapomněla?
Všechno si to pamatuji.
Fajn, pro každého udělám jednu věc.
- Opravdu? - Určitě?
- Tak se mi to líbí. - Ano!
Uklidněte se. Jeden po druhém.
Babi, chcete novou hudbu?
Moment.
To nechci!
Chcete nový portrét?
Kuře a alkohol? Kde máte účetnictví? Předám ho.
- Také chcete nový portrét? - To jsem řekl jen tak.
Tak co chcete? Udělám to pro vás.
- Momentík. - Promyslím to.
- Co bych měla chtít? - Je to těžké.
- Co by mohla udělat? - Uvidíme.
Věděla jsem, že se to stane.
Neměla jste se nechat chytit.
Jste moc hodná.
Děkuji.
Já pro ně nemohu nic udělat.
Být šamankou je prokletí.
Znám jejich příběhy, ale nesmím zasahovat.
Přesto mě to mrzí.
Jste opravdu hodná.
Co jste řekla?
Bože.
Nesmím ani vědět, o co vás žádali.
Babi, o co ji požádáte? Už víte?
Bože.
Proč mi tak pořád říkáte?
A co vy?
Já?
Chtěla jsem po ní něco vzkázat synovi,
ale nevím, jestli je to dobrý nápad se mu připomínat,
když na mě konečně zapomněl.
Určitě nežádají nic pro sebe.
Vy to přece máte snadné.
Chcete své mámě doručit účetnictví.
- Pořád to říkáte. - Bože, opravdu.
Nechte mě. Jděte pryč.
Moje máma si myslí,
že jsem byl státní úředník.
- Cože? - Páni.
Důvod, proč se tady zdržují, jsou jejich děti a rodiče.
A co vy? Když jste si vzala život,
co tady pořád děláte?
Je něco, co chcete?
I když jsem si sáhla na život, mám také čeho litovat.
Před pár dny se konal pohřeb baseballového hráče Kang Bina.
Rozloučit se s ním přišlo
mnoho přátel a spoluhráčů.
Vlastník týmu I Čong-hi a trenér Pak Hjon-sok
byli zlomeni žalem.
Jeho blízcí přátelé, včetně zpěvačky a herečky An Hjon-suk,
- zpěvačky Im Bo-rum a... - Bože můj.
- ...zpěváků... - Zemře člověk
a je zajímá jen to,
kdo přišel na pohřeb?
Já rozhodně celebritám nezávidím.
...přišli na jeho pohřeb.
Až když zemřou,
uvědomí si, na čem v životě záleží.
Slib mi, že neřekneš nic zbytečného.
Jako co třeba?
Neplácej hlouposti.
Jen řekni, že je ti to líto
a že se budeš léčit. Odpros je!
- Odprosit? - Ano.
- Jak? - Zoufale.
Předveď mi to.
Padni na kolena nebo tak něco.
„Odpusťte mi to tentokrát.“
Jsi dobrý. Ale to není můj styl.
Pojď sem.
Už čtyři roky jste neoperoval.
To je pravda.
Měl jste nahlásit svůj stav a jít se léčit.
Co za lékaře uteče při laparotomii? Mýlím se snad?
Máte pravdu.
Vím, že vaše žena zemřela v naší nemocnici.
Z dokumentů vyplývá, že za váš stav může její smrt.
To neospravedlňuje vaši neschopnost operovat.
Stále jste lékař,
ne?
Ano.
Podřídíte se tedy našemu rozhodnutí?
Ano.
Pokud nemáte co dodat, můžete odejít.
To šlo docela dobře.
Chcete něco říct?
Copak lékař není člověk?
Lékař konstatuje tucet úmrtí za den.
Po čase se z toho stane rutina.
Je to jen další nešťastná smrt, nic víc.
Ano, to je naše práce.
Ale umíte si představit, že ta osoba,
která nešťastně umírá na operačním stole,
by mohla být vaše žena?
Umíte si představit,
že by to mohla být matka, otec nebo dítě?
„Stále jste lékař.“
Ale copak lékař není také člověk?
Vítejte.
Vy idiote.
Kang-hwa,
seberte se, ano?
Kdy s tím přestanete? Dejte se dohromady!
Doktore Čangu.
To jste vy.
Tady.
Už se tolik nezlobte.
Prosím.
Už se tolik nezlobte.
Jak se mám dát dohromady?
Nemám na to právo.
Zemřela kvůli mně.
Zabil jsem ji.
Zabil.
Zabil jsem ji.
Přiveď Ju-ri zpět.
Přiveď ji zpět.
Přiveď ji zpět, ty troubo.
Nevím, jak bych se mohl sebrat.
Ledové americano, prosím.
Pofoukej mamince bebíčko, Ha-džune.
Děkuji.
Jak Ju-ri ví, kolik Min-džong vypije?
Rozvod?
Chodí na konzultace s rozvodovými právníky.
- Páni. - Byla i v advokátní kanceláři
mého švagra.
Tak jsem to slyšela.
Vidíte? Říkala jsem vám to.
- Být macechou není snadné. - To není.
Co se teď stane se So-u?
Je mi jí líto.
Vím. Měla jsem pravdu.
Vzala si ho pro peníze.
Teď už chápu, proč posílá So-u do tolika kroužků.
- Třeba se s někým schází. - No jistě. Kápla jsi na to.
- Bože. - To jsem se lekla.
To máte tolik času?
Takže jste probraly některé své problémy?
Určitě jste neměly dost času na všechny.
Nechte toho a jděte si po svých.
To vy jste s námi nechtěla na kávu.
Šíříte pomluvy na veřejném místě.
Za to můžete pykat.
To vám váš švagr nikdy neřekl?
Nezveličujte to. Jen jsme si povídaly.
Myslíte, že děti nic netuší,
ale tak to není.
Ve školce pak opakují, co slyší.
Kde berete tu odvahu zmiňovat jména před dětmi?
Možná bych měla podat žalobu.
Nic jsem si nevymyslela.
Je to fakt.
So-unina máma už podepsala papíry.
Jako mámy So-uniných kamarádů
jsme se bavily o tom,
co můžeme pro So-u udělat.
Bože můj.
Nějak mi došla slova.
Jdeme, Ha-džune.
Pojď sem, zlatíčko.
Hjon-džong, posloucháš?
Co? Promiň.
Co jsi říkala?
Ha-džun se dnes rozplakal, když viděl nakrájenou rybu.
Prý mu jí bylo líto.
Opravdu?
Ju-ri.
Co?
Tobě...
opravdu nevadí, že So-u
vídáš jen ve školce?
Copak ji nechceš vychovávat sama?
Ne.
Jsem tak spokojená.
Proč se ptáš? Už jsem ti to říkala.
Kvůli Min-džong se držíš od Kang-hwa dál.
Nemůžeš nic dělat, protože Kang-hwa je s Min-džong.
Hjon-džong.
Ano?
Už tam nepatřím.
Tam patří...
Min-džong.
So-u, vedeš si o moc lépe.
Už jsme tady byly několikrát.
Děkuji.
Já už nevím.
Co s těma dvěma mám dělat?
Min-džong
chystá rozvod.
Chce se s Kang-hwaem rozvést.
Opravdu se nechcete vrátit, kam patříte?
Trochu přitvrďte.
Zapomeňte na to. Nechci jim kazit štěstí.
Možná jejich život není až tak skvělý.
Co když je jejich manželství uvnitř shnilé?
Je to 50 000 wonů.
Správně. Je to padesátitisícová bankovka.
- Páni, to bolí. - Jsou to peníze.
- No tak. Prosím... - Jsou to peníze.
Neuvěřitelné.
- Jsou to peníze! - Za ní. Utíká!
- Min-džong! - Jsou to peníze!
Počkej, Min-džong.
Min-džong!
- Min-džong! - Jsou to peníze!
- Min-džong! - Min-džong!
Buď opatrná!
- Bože můj. - Ale ne!
- Je ti něco? - Je ti něco?
Bože můj. Proč jsi utíkala?
- Jsem v pořádku. - Bože.
- Počkej. - Nic mi není.
- Ahoj. - Počkej.
Počkej, Min-džong!
- Počkej! - Počkej, Min-džong!
- Stůj! - Počkej!
Stůj! Bože!
- Bože můj. - Neuvěřitelné.
Je úplně bez sebe.
Obvykle se tak nechová. Co to s ní dnes je?
Nevypila víc než láhev.
- Vážně? - Už nemůžu.
- Kam jdeš? - Zastav ji!
Dobře. Už nemůžu.
Nemůžu. Bože.
Jste v pořádku?
- Jste v pořádku? - Štve mě to.
Bojím se.
Váš obličej...
mě děsí.
Ju-ri! Jsi v pořádku?
To bolí. Opravdu to bolí!
Tak...
můžete být So-unina máma.
Opravdu mohu?
Nevím, pro co žiji.
Domů, do práce, domů, do práce...
Chci si trochu užít.
Ty jsi svobodný.
Mě žena dohání k šílenství.
Pořád mě sekýruje.
Chci jet na dovolenou sám na opuštěný ostrov.
Máma mě taky sekýruje, tak se stěhuji.
Dohání mě k šílenství!
To není normální, když 30letá žena žije s matkou.
Nevděční bastardi.
Ano. Buďte na své rodiny hodní, dokud můžete, idioti!
Pak budete všeho litovat!
Já jsem svého rozhodnutí zalitovala okamžitě.
Prý se vám před očima
promítne celý život, když umíráte. Je to tak?
Kecy.
Myslela jsem na jediné.
„Co teď bude
s Pil-sungem?“
- Co to děláte? - Proč to dáváte pryč?
Ksakru!
- Taková škoda! - Ještě jsme nedojedli!
Ani tváří v tvář smrti vám jedna věc nedovolí
myslet jen na sebe. Je to rodina.
Ju-ri, nebo Min-džong?
Něco jako máma, nebo táta?
Volím Ju-ri. Rozhodně.
Kamarádka se vrátila ze záhrobí.
Každý zná někoho, kdo obživl.
Chcete být její chůva? Abyste odehnala duchy?
Co můžu dělat?
Jsem jediná, kdo může So-u ochránit.
- Máš ráda tu paní z kuchyně? - Mám tu pěknou paní ráda.
Žije se svou ženou. Ju-ri tam nemá co dělat.
Který blázen by s tím souhlasil? Ani náhodou.
Mohu to udělat?
Opravdu to musím udělat.